- Går det bra med grönt te, Hillary? - Ja. Tack.
När jag kom till New York och behövde försörja mig för att kunna skriva...
...trodde jag att jag skulle bli typ servitris eller lärarvikarie.
I stället blev jag sexarbetare i ett märkligt kliniskt radhus i Midtown-
-och... Vet du vad?
Jag har aldrig varit så lycklig.
Jag förstår inte. Du flyttade hit för att skriva-
- så hur kunde du få det du ville genom att tillfredsställa andra?
Det är ju det misstaget vi alla gör.
Vi tror att författarskapet innebär att vara helt och hållet oavbruten.
Att det betyder tystnad och ett eget rum. Men nej, det är skitsnack.
Skitsnack. Det är det vi antar att en manlig författare har. Eller hur?
Det kan leda till ohygglig solipsism och frånkoppling från mänskligheten.
Inte för att nämna några namn, men jävla Martin Amos-
- Woody Allen, Saul Bellow...
Ger man män den ensamhet de vill ha, så lider arbetet och de själva.
Jag trodde att jag strävade efter ett tillstånd där allt annat försvann-
- och där jag bara var ensam och kunde ge tankarna fritt utlopp.
Ja, men det är skitsnack. Kan du ens föreställa dig det?
Kan du det?
Jag har inga barn och det finns en anledning till det.
För att barnlöshet är den kvinnliga författarens naturliga tillstånd.
Skriv ner det och inse det.
Jag hatar föreställningen att barn gör en till en del av världen.
Jag behöver inget barn för att kunna se mig omkring.
Fattar du? Det handlar inte om att trycka ut en lastbil genom fittan.
Verkligen. Då ska jag vara säga det.
Att vara både författare och kvinna, är det lika svårt som det verkar?
Svårare.
Men jag är inte rädd.
Så länge jag kan hålla min mor vid liv är jag inte rädd.
Menar du att uppdraget inte skrämmer dig?
Det som skrämmer mig är att mista kvinnan som uppfostrade mig.
Det som skrämmer mig är cancern som tar över hennes kropp och medvetande.
Den som berövar henne syre och livsvilja.
Det som skrämmer mig är världen.
Nej, jag är inte rädd.
- Bryt! - Helvetes jävla...
Bryt nu, snälla!
- Ta en paus, Jadviga. - Vad är det?
Du förmedlar fortfarande inga känslor. Ingenting. Det är inte okej.
Jag fattar inte varför han pratar så mycket.
Han är jävligt rädd och har inte pratat om mammans sjukdom förrän nu.
Vad är det som gör att han plötsligt vill mala på...
- Det är förklarande repliker. - Ja, jag vet.
Jag skulle göra bättre ifrån mig utan repliker.
Vilka repliker vill du ha, då?
- Inga repliker. - Inga repliker!
Inga repliker, ingen berättelse, bara...
Jag vill ha repliker ibland, regissör Olatta.
Ibland inte. Det beror liksom på.
Du är begåvad, men jag orkar inte diskutera mer! Jag blir frustrerat!
Jag är också väldigt "frustrerat"!
Vi vill samma sak. Vi vill göra bästa möjliga film på kortast möjliga tid.
Jag menar bara att vi är begränsade...
Det är så jävla ohyfsat att prata om nån...!
Jag skiter i det här!
Hej då, trevligt att träffas. Lycka till med din sons skolavslutning.
Jag skiter i det här nu.
Vad, vad, vad?
Den här kliar utav bara helvete!
Du är så sexig.
- Jag vill komma. - Knulla mig. Ja, kom nu.
- Jag kommer när du har kommit i mig. - Okej, bra.
- Ska vi räkna ner? - Ja, fem, fyra, tre, två...
Du kom för tidigt. Jag är snart klar.
Jag vill dö inuti ett lejongap tillsammans med dig.
Då kan vi vara tillsammans för evigt, till och med i vårt dödsögonblick.
Din död och min död. Eller hur?
- Hallå? - Va? Ja.
Vad är det?
Jag vill inget hellre än att få höra det av nån. Det är ju för fan poesi.
Ja, det är poesi. Det är vackert och smickrande.
- Bra. - Ja.
Men kan vi inte bara käka middag nån gång?
Vi har inte setts på jättelänge. Du är alltid på rep eller träningsläger.
Det är inte mitt fel om jag vill bli stark för min egen skull.
Det är jättebra. Och du är stark. Jag menar bara...
Jag vill vara i lejongapet med dig. Det låter trevligt.
Det låter mysigt, varmt och spännande. Och farligt.
Men kan vi inte också äta dumplings och ta några öl och snacka lite?
Ja. Det vore ju fantastiskt.
Om jag skulle beskriva en ideal plan, så är det exakt den där.
- Då gör vi det i kväll. - Nej, jag har en grej i kväll.
Fråga inte, det är alldeles för utdraget och tråkigt att förklara.
Just det. Det lär bli skitjobbigt att ta sig till norra stan.
Om jag tar en Über...
...kan det bli värt det om jag mediterar och svarar på mejl i bilen?
Eller ska jag meditera på tåget?
Sist jag försökte med det satt en kille och manspreadade bredvid mig.
Det är svårare, men det kanske är bra att utmana min mindfulnessförmåga.
- Men det är mycket säkrare... - Va?
Ska jag ta en Über?
Va?
Über? Ja. Ska du ta en Über?
Det brinner i mitt urinrör.
Det känns som om jag har en piprensare där inne.
"Law & Order: UVI".
Det är inte kul. Det gör jätteont. Okej?
Jag har inte ens fått den av sex. Jag hade bara blöta trosor i några dagar.
Kan du messa din lesbiska vän och fixa in mig på New York Mag-festen?
Min blåsa brinner och jag vill inte utnyttja mina kontakter åt dig nu.
Jada Pinkett Smith lanserar en grattiskortskollektion.
Du blir cool bara för att du känner till den.
- Kan jag få lite smärtstillande? - Du borde ha frågat för typ...
...två timmar sen. Nu är allt slut.
Kan du klia mig på ryggen, då?
Nej.
Du vet väl att de ska ta bort N-och R-linjen från DeKalb?
Det påminner mig om när jag jobbade på transportmyndigheten.
Det här vet inte folk, men de la ner B-linjen, eller låtsades göra det-
- men lät bara borgmästaren och hans homosexuella vänner åka den.
- Ursäkta. - Jag tror...
...att du kan ana vem jag pratar om. Om inte, så föreställ dig det här:
En tunnelbana full med homosexuella. Jag dömer ingen. De åkte i hemlighet.
- Vilken sjuk historia. - Du anar inte!
- Men mitt jobb var att hålla tyst... - Javisst, hålla tyst.
Varsågod. Kul att du kom in, Bobby. Vi ses i morgon.
Ha det fint.
Tjena. Är det russin eller tranbär i sconesen?
Jag vet inte. Jag vet inte.
- Bobby? - Herregud.
Bobby.
Bobby? Bobby.
Det är min personliga åsikt att vi verkligen borde börja jobba igen.
Mer specifikt borde du börja jobba igen.
- Det vore bra för din hälsa. - För min hälsa?
Ska jag bara skita i min rehabilitering? Är det en bra idé?
Det var kul att träffa dig. Verkligen.
Känn ingen skuld, men du är en hemsk medberoende.
Inte för att förolämpa dig, men det där var helt jävla sjukt sagt.
Ingen lägger skulden på dig.
Desi känner bara att du har stöttat, och kanske uppmuntrat, hans återfall.
Jag förstår inte hur det inte är att skuldbelägga mig, men vi tar det sen.
Tanken att jag på nåt sätt skulle ha orsakat ditt drogberoende...
...är absurd.
- Nej, det är den inte. - Herregud!
- Du hör väl samma sak som jag? - Ja, ingen fara.
Vi låter Desi prata klart, och sen-
- får du prata om dina känslor. Jag lovar att ge dig mycket tid.
- Prata klart, så får jag prata sen. - Jag har funderat...
- Får jag ta lite vatten? - Absolut.
Ingen brådska.
Gud...
Bra. Bra.
Som sagt, så har jag haft mycket tid till att fundera på det här.
Jag tar fullt ansvar för var jag har hamnat.
Men med det sagt, så var du där med mig hela tiden. Precis bredvid.
Du var min partner, men du såg mig aldrig.
Du såg bara en kuk, en röst-
-en gitarr eller ett skivkontrakt.
Du hade en föreställning om mig, men du såg mig aldrig som människa.
Jag älskade dig så jävla mycket.
Jag var inte som dina vänner, Hannah och gänget-
- som bara sa: "Marnie bryr sig inte om miljön. Marnies poesi är tjatig."
Som himlade med ögonen och sa: "Så himla typiskt Marnie."
Jag älskade när saker var typiskt Marnie.
Jag satsade allt på oss.
Men jag klarade inte av mig själv.
Och du gjorde det värre. Det är sant.
För när jag hade det svårt, så stängde du bara av.
Du gick för fan bara din väg. Du gav upp.
Stängde jag av? Gav jag upp?
Har du nån aning om hur svårt det här är för mig?
Jag har blåmärken från massagen jag behöver på grund av ditt missbruk.
- Menar du allvar? - Ja.
Hörde du vad hon sa? - Du fick hela min drogbehandling att handla om dig.
Ja. Det gjorde du faktiskt, Marnie.
Det är uppenbart att din narcissism är skadlig för Desis rehabilitering.
Får jag säga en sak till? Städa upp på din sida, Marnie Marie.
Typiska drag för barn med sociopati är att uppvisa bristande empati...
- Ja. - ...skada djur...
- Skyldig. - ...anlägga bränder...
...och vandalisera egendom.
Jag har gjort så mycket av det här.
Adam. Jag var nog barnsociopat. Jag har ju växt ifrån det nu.
Men jag är ett mirakel. Jag får nog skriva en uppsats om mig själv.
Jag sa precis upp mig från filmen. Helvete! Vad fan har jag gjort?
Lugn. Du kan väl bara be om ursäkt? Östeuropéer är vana vid kaos.
Jag orkar fan inte mer. Vänta som en idiot på att få bli nån annans idiot!
Det är förjävligt!
Jag ska säga åt min agent att ta bort mig ur systemet. Jag är så förbannad!
Jag vet, älskling. Jag vet.
Får du behålla de där jeansen?
Du vet inte alls. Du kan jobba utan ett gäng idioter som lägger sig i.
Du har bara ett enda jävla psykfall att analysera.
Som dig?
Jag säger ju att du måste göra en egen film, Adam.
Du är en konstnär.
Och jag är en person som vet hur man stöttar en konstnär psykiskt.
Det är inte lätt. Man behöver pengar, mackor och folk som bryr sig...
Allvarligt. Du är så himla tråkig.
Vi kan fixa allt det där. Pengar växer bokstavligt talat på träd.
Vi kollar upp det.
"Att göra... en film."
Det finns massor här.
Fy fan, vad jobbigt.
Vi var mitt uppe i en hektisk arbetsdag, och så bara föll han ihop.
Ja. Wow. José sa att han slog huvudet riktigt hårt i marken.
Jag har dåligt samvete.
Han försökte berätta en lång historia om Ed Koch och ett hemligt bögtåg-
- men jag jobbade. Man kan inte lyssna på alla samtidigt. Då blir man tokig.
Man kanske får välja vem man ska lyssna på.
Vad ska det betyda?
Hur länge var du lokalpolitiker? Tre månader?
Sen återgick du till att dejta tjejer med magrutor och ignorera döden.
Jag är orolig för dig, Ray.
Du är intelligent, men du prioriterar helt galet.
Som om du är exemplarisk?
Du hatar din fru och ditt jobb. Det enda du gillar är att panta burkar.
Gratis pengar!
Nu börjar du göra mig riktigt förbannad, Herm.
Jag jobbar hårt för dig och det här stället.
Hur vågar du kalla mig meningslös?
Du ska inte döma mig för att jag inte pallar med Bobbys babbel.
Vem sa att du var Gud, förresten?
- Jag tror inte att jag är Gud, Ray. - Bra.
För det finns ingen Gud.
Du är väldigt arrogant, Ray. Gratulerar.
Jag har sett alla dina faser. Musiken-
- den misslyckade komediserien, kommunismen-
- och lokalpolitiken, och nu lallar du bara omkring. Det är väl mitt fel.
Det har varit en förjävlig dag. Jag orkar inte prata om det här nu.
Du är så känslig. Så lättstött. Kom igen nu, Ray-Ray.
Jag säger inte att du är meningslös. Men du kastar bort din potential.
Jag drar hem. Var fan jag nu bor.
- Hej, mamma. - Hej.
Jag kör Tracy-träningen. Du har rätt. Jag har muskler jag inte visste om.
Ja, det är verkligen bra. Jag vill ha tillbaka banden när knäet har läkt.
- Jag kissar blod igen, mamma. - Igen? Får jag se?
- Förlåt. - Okej, du måste åka till akuten.
Jag vill inte det, mamma. Jag har en deadline.
- Hannah. Åk nu. - Okej, då.
Ingen gör filmer om riktiga människor längre.
Det kan bli vår grej. Det ska vara naket, ärligt och äkta.
Det enda som är äkta är skit som har hänt på riktigt.
Ja. Ja! Vi måste gräva fram sanningen ur våra liv.
Även om det gör jävligt ont, även om det är för smärtsamt för att förstå.
Ja.
Adam. Som vår historia.
Som vår historia med Hannah.
- Nej... - Jo! Jo!
- Det kan vi inte. - Vad menar du?
Det är ju perfekt. Det handlar om förhållanden, lojalitet-
- och svek, och det är naket och kraftfullt verkligt, Adam.
Det kanske kan bli renande för oss.
Det kanske kan hjälpa oss att komma över allt och bli fria.
- Ja. Ja, ja, ja. - Ja.
- Jag är jättesvettig! - Det här kanske är grejen.
Det förklarar allt om mänsklig natur. Vi menar väl, men vi sårar varandra.
Det är en metafor för krig, storföretag, religiösa strider, allt!
Ja!
Herregud.
Vi kanske är ett par jävla genier.
- Vänta. Vi måste filma den analogt. - Okej. Visst.
- I svartvitt. - Nej.
- För mycket? - Ja.
Jag glider ner.
- Helvete. - Jäklar.
- Jag vet inte om du minns mig. - Jag minns dig.
- Hur är läget? - Bra. Bara bra.
Jag jobbar på en privat klinik, men hjälper till här några pass i veckan.
De oförsäkrade. Vad ädelt av dig.
Jag försökte skaffa Obamacare, men hemsidan blåste mig.
Jag ska fixa det direkt.
Jag har urinvägsinfektion. Jag får det hela tiden.
Jag behöver ciprofloxacin, Pyridium och kodein om du känner dig givmild.
Ja. Ditt urinprov visade att du har en infektion.
I framtiden borde du komma några dagar tidigare, när symptomen börjar.
Ja, men ibland vet jag inte om det är vanligt konstigt eller ett problem.
Liksom, vad är livet och vad är en infektion?
Det är min fråga.
Jag vet inte om du kissar efter samlag, men det kan förebygga besvär.
Och så är du ju gravid.
- Vet du det? - Nu gör jag det.
Kramen känns lite fel, så jag...
Vet du vem pappan är?
Han är en vattenskidlärare som jag inte lär träffa igen, så...
...han är överlycklig.
Du...
Du får betala för aborten själv, men om du vill kan jag följa med.
Jag kan se till att den utförs av nån jag litar på.
Varför tror du att jag vill göra abort?
Menar du allvar?
Tack för hjälpen. Jag kan ta min utgångna antibiotika.
Hur vågar Hermie hoppa på mig så där?
Hur har han mage? Vad har han gjort med sitt liv?
Han har kastat bort 20 år mer potential än jag.
Det kanske är därför han är så hård. Han vill inte att du ska bli som han.
Det kommer jag inte att bli. Nånsin.
- Okej. - Okej!
Okej.
Fan, jag kommer att bli exakt som han.
Men skulle det vara så hemskt?
Va? Han har en fru och en firma och är vis som tusen lyckokakor.
Inte vet jag, det kanske vore helt okej om jag blev som han.
Han kanske vill att du ska få ett bättre liv än "helt okej".
Fan, du har rätt.
Han vill att jag ska bli en bättre version av honom.
- Jag ska be om ursäkt på en gång. - Okej, bra.
Det kanske är dags att jag tar tag i mitt liv.
Det kanske är dags att jag gör nåt som betyder nåt.
Nåt som folk kommer att minnas.
- Vadå, ta livet av dig? - Va?
Förlåt, det lät bara som om du var på väg dit.
- Jag ska inte ta livet av mig, Shosh. - Okej, bra.
- Vill du ta livet av dig? - Nej, sluta... Nej.
- Vi får prata om det här sen. - Fint. Eller inte.
Det där tog en oväntad vändning.
- Hej. - Hej.
Vi vill diskutera ett kreativt projekt...
- Det är en film. - Ja.
Den handlar om den komplexa dynamiken som vi har utvecklat under flera år.
Jag vet att det är smärtsamt, så du behöver inte bestämma dig direkt.
Nej, vi är verkligen inte där än.
Men fundera bara på hur rikt det är, rent filmiskt.
Och på vilken historia vi skulle kunna berätta.
Vi hoppas verkligen-
- att du vill tillåta oss att dela våra erfarenheter med världen...
- ...och liksom veckla ut den här... - Det är egentligen ett paket.
Ja, alltså...
Ni får göra precis vad ni vill.
- Hej. - Hej, vad hände med festen?
Skittråkig. Bara en massa gamla bögar som bara: "Jag är så upptagen."
"Jag hinner bara med operan på helgerna." Kul för dig, Anthony.
- Var du på akuten? - Ja.
- Fick du lite piller? - Det är lugnt.
- Fick du smärtstillande? - Nej.
Vilka känslokalla rövhål.
Kom hit.
Lägg ditt lilla huvud i mitt knä.
Kom. Så där, ja. Kom hit, lilla vän.
Förlåt att jag använder pizzahanden.
Jag tillför bara mer fett till den här grejen.
Hermie! Är du där?
Jag öppnar nu, din döve jävel.
Jag kommer in.
Hermie?
Hallå?
Hermie?
Hör du, vakna. Jag måste prata med dig.
Du. Hermie.
Hermie. Hallå, Hermie?
Vakna, din jävel! Vakna!
Hallå! Hermie!
Text: Hanna Måhl Åsberg www.sdimedia.com